Nakon epskog spektakla Avengers: Endgame, prošle godine počelo se šuškati da je budućnost studija Marvel i MCU-a u problemu. Većina tog nezadovoljstva posljedica je slabijih nastupa, i kritičkih i finansijskih, filmova poput Black Widow i Eternals, kao i nedosljedne kvalitete Marvelovih serija na platformi Disney+. Je li moguće da je moćni MCU izgubio smjer i zamah nakon završetka Infinity Sage?
Ostale recenzije:
The Unbearable Weight of Massive Talent
Fantastic Beasts: The Secrets of Dumbledore
Prošlog decembra hvaljeni Spider-Man: No Way Home ugasio je mnogo tih nagađanja, a sada ih je Doctor Strange in the Multiverse of Madness zamotao u vreću i zakopao u vrt na krovu.
U režiji Sama Raimija, koji je snimio svoj prvi MCU film i prvi izlet o superherojima otkako je 2007. dovršio svoju trilogiju o Spider-Manu, Multiverse of Madness opravdava svoj naslov na razne načine. Ovo je doista divlja vožnja slasno čudnu i često ludu kuću ogledala poznatu kao multiverzum, puna trenutaka koji pokreću um, trippy obrata i pregršt iznenađenja toliko iskrenih da čak i muzička kompozicija Dannyja Elfmana možda neće utišati zvuk razbijanja čeljusti miliona tvrdokornih obožavatelja Marvela.
Ovo je također vrlo raimijevski film i možda najupečatljivija vizija jednog režisera u MCU otkako nam je James Gunn prije skoro osam godina donio Guardians of the Galaxy. I što je još važnije, ovo je horor film, ili barem kako bi jedan izgledao u Marvelovom svijetu. Demoni, čudovišta, reanimirani leševi, strahovi od skokova, dvojnici i nadnaravne manifestacije ispunjavaju svaki kutak ekrana, dok Raimi juri od scene do scene.
Ipak, film je također vrlo u skladu s Raimijevom sposobnošću da suosjeća čak i s najizgubljenijim dušama u svim svojim filmovima, što je dio režiserskog alata koji je podržan cik-cak scenarijem Michaela Waldrona. Dvije priče nalaze se u središtu ludila: neizvediva i nedostižna ljubavna veza između Stephena Strangea (Benedict Cumberbatch) i Christine Palmer (Rachel McAdams) i, što je još važnije, opsesivna potraga Wande Maximoff (Elizabeth Olsen) da pronađe svoju djecu negdje tamo u multiverzumu... djeca za koje njezin istrošeni um odbija vjerovati da zapravo ne postoje.
Upravo je Wandina potraga za svoja dva sina, koja izravno prati događaje iz TV serije WandaVision iz 2021., dovodi do susreta s Amerikom Chavezom (Xochitl Gomez), mladom ženom koja je, čini se, jedina osoba koja ima sposobnost putovati između univerzuma. Ali Amerikina moć je također iznimno opasna za postojanje bilo kojeg svemira kroz koji ona prolazi, prisiljavajući Strangea, Vrhovnog čarobnjaka Wonga (Benedict Wong) i Wandu da se suoče s nekim teškim, čudnim izborima jer shvaćaju da je sudbina svih stvarnosti u pitanju.
![](https://raport.ba/wp-content/uploads/2022/05/doctor-strange-multiverse-od-madness1.jpeg)
Bez otkrivanja više od toga, ali Doctor Strange in the Multiverse of Madness svoju priču razvija u naletima i počecima, a Raimijev bezglavi pristup pripovijedanju povremeno navede režisera da stane na put samom sebi. Odražavajući vlastiti naslov, Multiverse of Madness ima bjesomučan osjećaj na rubu gubljenja kontrole koji ga tjera da napreduje prema sljedećem komadu, dok nas ostali sustižu. Ponekad se film nasilno zaustavi zbog potresnog izlaganja, ali Raimijeva nagnuta, vrtložna kamera brzo ponovno odjuri do sljedećeg prizora.
To je jedan od onih prizora, u kojima je Doktor Strange predstavljen slavnom sudu Marvel Comicsa poznatom kao Iluminati, zbog kojeg će brojne glave u publici eksplodirati. Fan servisa ovdje ima na pretek, što je već nagoviješteno, a nešto je neočekivano.
To je također trenutak za koji se čini kao da je iz stripova, a ako ništa drugo, Raimi se snažno oslanja na slike stripova, čak i više nego u bilo kojem od svoja tri filma o Spider-Manu. Zapravo, Multiverse of Madness mogao bi biti najizrazitiji stripovski film u cijelom MCU do danas, što nije lak zadatak u filmskom serijalu koji se temelji na više od šest desetljeća. No, dok su raniji MCU-ovi nalozi možda zadržavali ili hranili svoje bizarnije elemente, Multiverse of Madness sve to baca uza zid na često neuredan, ali veličanstveno bizaran način.
Cumberbatchu je sve ugodnije u Strangeovom ogrtaču, a vješto mu pomaže Wong, koji odbacuje mnogo prethodne pozadine "smiješnog pomoćnika" u korist značajnije prisutnosti. McAdams, sveden na nešto više od zamjenika u izvornoj priči o porijeklu Doctora Strangea iz 2016., također ima više posla. Gomez, koja ima privlačnu prisutnost na ekranu i koja odgovara toj ulozi, prečesto se svodi na ulogu stroja za ekspoziciju u toku filmskih događaja, a njezina izvedba pati zbog toga.
Doctor Strange in the Multiverse of Madness ne liči na tipični MCU film
Najveće glumačke počasti, međutim, idu Elizabeth Olsen kao Wandi, koja u tu ulogu unosi stvarnu, opipljivu, srceparajuću tugu zajedno s naelektriziranom jednoumljem zbog kojeg vjerujete da je ona jedno od najmoćnijih stvorenja u MCU-u. Priča je započela za Wandu davne 2015. godine u filmu Avengers: Age of Ultron, a ovdje dostiže svoj vrhunac, a Olsen daje sve od sebe.
Vizuelno film nije uvijek upečatljiv, ali ima mnogo zaštitnih znakova Raimija, uključujući mlaznice, iznenadna naginjanja, zumiranja i poglede iznutra prema van. Najviše oživi tokom svojih trippy sekvenci, uključujući i jedno uranjanje kroz kaskadni niz svemira koji je psihodeličan i čudno uznemirujući. Elfmanova partitura također uvelike doprinosi osjećaju dezorijentacije, miješajući grandiozne žice s neskladnim pojedinačnim notama na klaviru, pa čak i povremeno škripuću gitaru.
Doctor Strange in the Multiverse of Madness vjerojatno neće steći nove obožavatelje MCU-a, a možda će čak i odbiti neke filmske gledatelje jer je to definitivno teži, nasilniji i jeziviji izlet nego što smo viđali od Marvela sve do danas. No, oduševit će legije etabliranih obožavatelja tako što će energično i predano prihvatiti čudnost iz stripa, jer Sam Raimi stvara vjerojatno najneobičniji film u MCU-u do sada. Ironično je da je bio potreban tako ludo nepostojan, ali bogat film da pomogne u stabilizaciji Marvelovog broda.